‘Egy regény megírása elsősorban nem ihletet, hanem koncentrációt és rendszeres, fegyelmezett munkát igényel’ , mondja Salman Rushdie egy interjúban, és nagyon is igazat kell adnom neki.
Már régóta gondolkodom azon, mitől lesz egy regény jó, egy másik pedig nem. Nem vagyok irodalmár, úgyhogy magamat szeretném megérteni, vagyis leginkább azt, milyen írói eszközök váltják ki belőlem, átlagolvasóból, az elégedettséget, mitől tudok egy-egy regényt magaménak érezni, és mi az, ami miatt bizonyos regényeket jó szívvel ajánlok a barátaimnak.
Manapság, ha olvasás közben megtetszik egy regény, az írót is meg szoktam magamnak nézni. A legjobb mindig élőben, de ha nincs rá lehetőség, (áldassék a modern világ,) az interneten. Hosszas gondolkodás, és sokéves olvasás után arra jutottam, számomra az a legfontosabb, hogy hinni tudjak a regényírónak. Hogy valahogyan, emberi szempontból, igazság legyen abban, amit ír. Nem úgy igaz, hogy igaz, megtörtént, így volt, hanem hogy az emberi lélek, társadalom, történetiség szempontjából a regényben leírtak jól beilleszthetőek legyenek valamiféle emberi teljességbe. Amit olvasok, és amiről pontosan tudom, hogy nem igaz, legyen illeszkedő darab egy lehetséges világ kirakósában. Milyen jó, hogy Salman Rushdie pont ezt mondja ebben a rövidke interjúban.
De nem csak Rushdie beszél az olvasó számára is hihető, vagy inkább hiteles világról, hanem személyes nagy kedvencem, Junot Diaz is. Diaz Dominikán született, de New Jerseyben él. Ez a fiatal és tehetséges Pulitzer-díjas szerző arról mesél, mennyire fontos, hogy a fikció teremtette világ alapjaiban kapcsolódjon a valósághoz. Nem igaz történetről beszélünk, de olyasmiről, ami lehetne igaz is. Ez már megint hitelesség kérdése, és bizony, bármennyire is rossz hír ez a hobbiíróknak, szívós munka eredménye. Ezt nem adják ingyen. Ezért egy regényírónak keményen meg kell dolgoznia.
Szerencsére Diaz kitartó ember, és kiváló munkát végzett a The Brief Wondrous Life of Oscar Wao című regényben, amely egy kövér, képregényfüggő fiú különös világába viszi az olvasót. Egy olyan világba, amit hitelessége miatt, és minden kulturális meghatározottsága ellenére megért az olvasó, éljen bár Dominikán, az Egyesült Államokban vagy Magyarországon.
Diaz még sok másról is beszél ebben az interjúban. Például arról, egy regényíró akkor van jó helyen írás közben, ha az ismeretlenben jár, ha ismeretlen helyeket fedez fel a lehetséges világok térképein. Akkor van jó helyen, ha bizonytalan. Ez biztosan így van, nem vagyok regényíró, de az azért én laikusként azt hiszem, az mégis fontos, hogy bármennyire is ismeretlen vizeken hajózik, mindig tudja, merre van a szárazföld.
Az emberiség történelme részben arról szól, hogy elcsesszük a dolgokat, de arról is, hogy a kreativitás segít túlélni. Hogy térképet ad a kezünkbe. Ezt mondja Junot Diaz, én pedig csak annyit tennék hozzá, hogy azért annak a térképnek bizony pontosnak kell lennie. Ha nem földrajzi értelemben, akkor történelmi értelemben, ha nem történelmi értelemben, akkor a psziché szempontjából … és folytathatnám még sokáig.
Mi az interjúk tanulsága? Számomra az, hogy írónak lenni nagyon kemény munka, és aki ezt másképpen gondolja, aki hetente szeretne, vagy ne adj isten tud is, új regényt írni, az legfeljebb papírteleíró szakmunkás, nem író.
Trackback link
http://vilagma.hu/szegenyekgazdagok/foglalkozasara-nezve-iro/trackback/
10 komment
indianer says:
feb 8, 2012
1. A kreativitás vagy segít túlélni vagy nem.![:)](http://vilagma.hu/wp-includes/images/smilies/simple-smile.png)
2. Nagyon kemény munkával is lehet rosszat írni. Nem?
3. Kíváncsi lettem a Diaz-könyvre.
vera says:
feb 8, 2012
1. Szerintem a kreativitás biológiailag a túlélésre lett kitalálva.
2. Ez nehéz. Azt remélem, nem. Legfeljebb borzalmasan unalmasat lehet írni. De fene tudja. Arra gondolok, ha az ember tud jól írni, akkor kell a szorgalom. És azért annyiban mindenképpen pontosítanék a dolgon, hogy itt elsősorban regényekről van szó. A költészet például más, a novella is más. Ott sokkal többet számít az ihlet, mint a szorgalom. Sőt. Gyakran tapasztaljuk, a szorgalom nem feltétlenül erénye egy költőnek.
3. Az Oscar Wao zseniális könyv. Kár, hogy úgy tűnik, nem akarják kiadni magyarul. A könyvet kölcsön tudom adni angolul (dedikált ám!), az első fejezetet meg el tudom küldeni magyarul, bár az nem sokat segít. 😀
Bognár László says:
feb 8, 2012
A jó regény – rossz regény témában kikivánkozik belőlem az élmény: egyetlen írót ismerek, aki nyilvánosság előtt, a kiadója jelenlétében azt állította, ő rossz regényeket ír, mert a rossz regényeket is meg kell írnia valakinek.![:-)](http://vilagma.hu/wp-includes/images/smilies/simple-smile.png)
Látnotok kellett volna a kiadó, Szirtes Gábor arcát, levegő se ki, se be, viszont a bordája rácsai közt világok omlottak össze, szinte hallotta is a perfomansz közönsége a robajt.
Hja, Balla D. Károlyt avantgarde estre hívni életveszélyes
Az életre szóló élmény öt évvel ezelőtt Pécsett ért, és az általam óriásinak tartott Szembesülés c. Balla D. könyvvel kapcsolatban hangzott el.
Luczifer says:
feb 8, 2012
Kevés dolgon nem vitatkoznak a nagyok, de azon nem, hogy a zseni egy csipetnyi inspiráció és rengeteg perspiráció, verejték. Szorgalom, kitartás és állóképesség nélkül semmi sincs. Azzal se biztos, de anélkül biztos a semmi. Legalábbis ezt mondják.
indianer says:
feb 8, 2012
1. Szerintem a kreativitást a lustaság (is rendkívül) inspirálja.
2. Lucifer a pocsékhoz is sok szorgalom, kitartás és állóképesség kell. Amilyen őrült leveleket olvastam a “hivatalban”, pl. sok-sok oldalon magyarázta valaki, mit és hogyan kellene Petőfin kijavítani. Istentelen sok energiát bírunk baromságokra fordítani. Se a szorgalom, se a szálfa egyenes etika, se az erkölcs nem magától értetődően jár együtt a tehetséggel, ami időnként beleköp a hitelességbe, de aztán mégis azt mondjuk, milyen remek ez a vers, akármekkora görény is volt a szerzője.
3. Vera, csak lefordítják előbb-utóbb. Megvárom.![:)](http://vilagma.hu/wp-includes/images/smilies/simple-smile.png)
Luczifer says:
feb 8, 2012
A hölgyek/urak spéci etikáról nem beszélnek, azt se mondják, hogy nem kell tehetség, azt mondják, ha nincs szorgalom, kitartás, gürizés, akkor semmi sincs. Szóval ahhoz is sokat kell dolgozni, hogy valakiről kiderüljön, hogy sík hülye. Valaki, de sík hülye. Aki semmit se csinál az ugyan nem lesz sík hülye, de valaki se. Semmit se adnak ingyen és minden kockázattal jár.
Most mit csináljunk?
Tatár Rózsa says:
feb 8, 2012
A legszerényebb módon csak annyit tehetnék ehhez a nagyon érdekes vitához, hogy mindenki tegye, amit és ahogy tud… Úgysem döntheti el maga, hogy van-e tehetsége (netalántán még több) vagy nincs. Az esetleg csak jóval később fog kiderülni, vagy talán soha. Ahhoz, hogy egy zseni kiváljék a sorból, tömeges középszerre, vagy még rosszabbra van szükség…
vera says:
feb 8, 2012
Az tényleg nagy kérdés, hogy a tehetség, az mi? Nincs erről szó az interjúkban, mert ugye mit tud erről mondani két nagyon tehetséges író, nekik van ilyen, aztán kész.
Az etikát, azt nem tudom, arról nincs szó, inkább csak arról, hogy a jó regény, az sok utánajárást, kutatómunkát is igényel, én itt a szorgalom alatt ezt értettem, meg szerintem Rushdie is.
Indiáner, a lustaság hogyan inspirál kreativitásra? Nem biztos, hogy ezt értem.
Azért kérlek nyugtass meg, hogy egy egész regényt nem írnak a lelkes ügyfelek!!! 😀 😀
indianer says:
feb 9, 2012
Lucifer, etikáról nem volt szó, de hitelességről igen. Nem minden etikus, ami hiteles, de minden hiteles, ami etikus(?).
(Én nagyon bírom a haikukat!)
Ha egy bankrabló ír könyvet a bankrablásról, akkor az elsőre hitelesnek tűnik. Na de egy ilyen etikájú embernek elhiszem-e egyetlen szavát is?
Aztán, sok költő írt remek verset a szerelemről, miközben igazi szemétládák voltak e téren, így számomra nem hitelesek, mégis remeknek, akár igaznak tartom a soraikat (bár a konkrét költő vonatkozásában üres dumának és ránézve kibaszott nagy hazugságnak, attól még jó a vers).
Oké, szorgalom kell, meg a szokásos szerencse faktor is, mint mindenhez.
Oké, a lustaság inkább technikai kreativitásra ösztönöz. Minél kevesebb „energiával” tudjunk valamit megoldani. Bár talán van példa a költészet terén is, ott vannak a haikuk. Lehet, hogy a lusta költő vagy a lusta olvasó miatt született?
Rudolf Th says:
máj 5, 2017
Én szintén írogatok már pár éve. Ezek egyperces novellák, humoreszkek, gyerekmesék. Volt egy novellám, aminek az esetében maga a megírás a ráfordított időnek kb a 3%-át tette ki. A többi a szükséges infók beszerzéséhez kellett. Igen, ez valóban így van, kell hozzá a kemény munka és a türelem is és nem utolsó sorban a maximális precizitás is.